______________________ "ВОРОСИЛОВСКИ СТРЕЛАЦ"
- Ти играш. - У реду.
Седи!
- А ми, Фјодорич... Ми тако... - Ево, и ја ћу тако. - А ми?
- А ми ћемо тако... - Фјодорич? - Чекај, чекај, чекај... - Ма шта радиш?
- Тебе ми је већ мука. Седи! - Али, Фјодорич... - 'Ајде, 'ајде...
- И шта ћеш да радиш без краљице? - Тако...
- Шах! - Шах!
- О, није то ништа, ту ћу... - А ми, Фјодорич? - А ми, мат. - А ми, мат! - Шах-мат.
- Е, тако! - И сад, и сад... - Браво, Фјодорич!
- Здраво, Катјушка! - Здраво, ујка-Коља!
Шта је то?
Воде има, травке има, сунца има, па шта сте се унервозили тако...
- Када ћеш донети? - Ускоро! Стрпи се.
Који је модел?
"Бимер-525".
- Које боје? - Зелен!
- И колико? - Ту негде око 20. - Мудро... нормално!
Да знам како вожњу у среду да организујем.
Такву марку још нисам возио, а?
- А када дође среда, значи баш много... - Зашто, "баш много"?
- Види каква је то риба! - Где?
Ууу, то је Каћа Афоњина, ишли смо у школу заједно. Не даје!
Не да кад не тражиш. Зови је!
- Ма, не, 'Ајмо у центар да покупимо рибе. - Зови, зови, зови... Зар ти је тешко?
Каћа!
Каћа, Каћа, сачекај секунду! Силазим доле!
Игоре, 'ајде, 'ајде самном!
"Игоре, Игоре, 'ајмо..." к'о дете си. Без мене не можеш?
Ево ме, Каћуша!
- Каћице... Знаш ли... - Здраво! Шта се десило? - Извини... ти си Катарина?
- Сергејевна. - Драго ми је, Сергејевна. Ја се зовем Игор. Драго ми је. Допустите...
Предивно... Може још једном? Може још једном?
- Каћа Сергејевна, видите ли оно интелигентно лице? - Да? - Наш друг, Борја Чиханов. Херој!
- Херој капиталистичког рада. - И шта хоћете? - Катарина Сергејевна, ситуација је следећа...
Данас му је рођендан, а нико, чак ни његова девојка му није честитала.
- И шта ја могу да помогнем? - Само чашу шампањца, и мало топлине за рођендан души!
- Не, не могу, морам да журим. - Катарина Сергејевна, молим вас! - Морам код деде.
- 5 минута Каћуша! - Морам кући!
- Хоћете да клечимо? Ево! - Не! Полудели сте! Устаните!
Хоћете да устанемо? Идемо? Идемо? 5 минута!
Боби! Дајте ми торбу да је окачим. Нико је неће украсти, а ни вас.
Овај скромни дом је нашег друга. Живи једноставно, али са укусом. Ево...
- Здраво! - Здраво! - Уђите!
- Како се зове лепотица? - Каааћа! Катарина Сергејевна, осећајте се као кући...
- Дајте момци, договорили смо се. Само 5 мин. - Наравно! - Ко каже!
- Мислио је 15 минута, бар. - За мене? - А-ха.
- Шта је то? - Обична чаша! - Не! Не могу! - Види, из боце је! - Не! Не могу!
- Не узнемирујте госта. - Тако! Чаше за шампањац! - Само ја имам шампањац?
- Ах, гусари пију текилу. - Шта је тот? - Текила? Мексичка водка. - Од кактуса.
Значи, то је вотка мексичких гусара!
- 'Обложимо трбух'. - То значи: Хајде, пијмо! Преводићу са чешког на руски.
- Сада, прва здравица! - Ја не умем... - Ееех...
- Катарина Сергејевна, подарите нам здравицу из душе. - Желим вам све добро.
Но-но-но-но... још,још, још...
- Пољубац! Сада пољубац! - Ово је рођендан, не свадба.
- Чији је рођендан? - Шта му је сад?! -Ах! Мени је рођендан. 'Заборавио сам'!
То значи да је глуп и досадан. Каћуша, отпевај нешто.
- А шта, Катарина Сергејевна добро пева? - Катарина Сергејевна студира музичку!
- Стварно? А на ком факултету? - Дирижорском! - На Дирижорском?
- Школујеш се за диригента? - Наравно! Катарина Сергејевна, показаћете ми?
- Показаћу ти своју палицу! - Баш смешно... Ето, човек бизнисмен, а васпитење никакво.
- Каћа, певај! Отпевај нешто! - Не знам шта... - Певај нешто за рођенђан! - Каћуша, молим те!
- Браво. - Браво! - Браво! - Браво! Тако, за здравље и светковину!
Толико болести постоји унаоколо. Зато пијмо, ради превентиве.
- Мени је то много. - Па, за здравље! - Де-де-де-де-де... - Испи до дна!
Испи до дна!! Испи до дна!! Испи до дна!! Испи...
- Баш је горко. - А ово да пробаш? "Нови Свет"!
- Ја идем... - Где? - Каћа! - Морам да идем...
- Није ми добро. - 'Торкнулад'!
'Торкнулад,' то значи: шампањац ти је ударио у главу. То је.
- Време је да идем. - Добро, ја ћу те... - Седи!
- Морам да идем! - Однећу вас, Катарина Сергејевна! - Морам деди... - Не рушите забаву!
- Морам, морам, морам да идем! - Али, Катарина Сергејевна, не рушите забаву!
- Деда ће да брине... - Неће. Остани још, дивна си! - Али, договорили смо се.
Договорили смо се. Аах... па нисте видели нашег друга!
- Шта је то? - Садо-мазохистичка справа. Модел 3001.
Кажу да јутром, наш херој мучи и истежееее... себе!
И има добре резултате. За посао... на бојном пољу.
- Или би га упуцали, к'о зеца. - Мамлазе, угризи се за језик.
Катарина Сергејевна, а где живите?
Тамо, у оној кући.
- Којој? - Оној тамо. - Ах! видим, видим, видим...
Једина има улаз са стране.
Идем сада.
Пустите ме!
- Што ме тако гледате? - Заљубили смо се.
- У вас смо се заљубили. - Пустите ме!
- Библиотека још није отворена. - Ни забавиште. - Можеш у будоар, Грофице! - Па 'ајде, 'ајде...
- Шта ви хоћете. - Шта?
- Ма, шта вам је? - Боље се спреми! - Опусти се!
- Пустите ме одавде. Рећићу вас... - Полако, смирисе! Узивај у задовољству.
- Јесте ли полудели? - Да, полудели смо.
Yес, И wент то еат тхере. Тако је, Катарина Сергејевна.
Ко не би полудео, на такву сукњицу?
- Вриштаћу! - Вриштите. Вриштите, Катарина Сергејевна! - Мислиш, помоћиће ти!
Неед соме хелп? Алл ригхт, холд ит, холд ит!
- Па добро, тихо. Тихо! - Тихо, тихо, тихо... - Пустите ме, битанге!
'Ајде бре, брже!
Што пре завршимо, пре ћеш кући... да видиш бабу и деду.
- Шта је? Јебем ли ти матер! Умукни! - Пустите ме !!
Стоп!
Ах, курво! Сад има да те боли.
Босподе... Не!
И шта? Тешко је када је први пут?
- 'Оћеш још једном? - Не.
Шта мислиш за среду? 'Оћеш да дођеш?
Желели би то... Ништа... Ништа... Хладан сам. Контролишем се...
Чуј ти... Романтичар, иде друга тура! Прекидај. Устај момчино! Филм смо одгледали.
- А да побегнемо? - Што то? - Па незнам. Комшиница је.
- Ко су јој родитељи? - Не знам. Живи са дедом, пензионером.
И шта је проблем, онда? Иди звекни је још једном.
Катарина, не можемо више. Није наша грешка што нам у среду више силе послаше такво створење.
- Боже, каква гадост! - Катарина, све ћемо исптавити, не плачи!
Катарина, удај се за мене. Шта мислиш? 'Ајде, 'ајде, 'ајде сутра! Данас се одмори...
... а сутра се видимо... - Губи се, копиле!
Копиле? Добро, добро... Знаш шта... Ево мало новца за тебе.
Да себи нешто да купиш, у реду?
Допустите... Изволте, мадам!
- Идемо кући? - Где друго? Кући да се одморимо.
- Дао си јој кинту? - Да. 150.
Еј...!
Добра је...
- Ух бре... - Руке!
Лопове!
Катарина, ти си?
Боже мој...
Каћа... Каћа, шта се десило? Шта? Шта је било?
Кћенка, унуко... душо... Реци ми, где си била?
Ко те је повредио? Слушај... Па, реци ми!
- Ко? - Вадим. - Који Вадим? - Пашутин, да друговима.
- Шта? Није један? - Тројица.
- Где? - У комшилуку, где му пријатељ живи.
- И ко је? 'Бакалин'? Ко? - Да. - А што си му отишла? - Рекао је да му је рођендан...
'Ајдемо, 'ајдемо, Кaћенка.
'Ајдемо, дете моје. 'Ајмо моја душо, моје срце. Ништа, ништа...
Где ћеш?
Каћа, не прави глупости!
Изађи одмах, Каћа. Отвори врата! Отвори!
- Фјодорич, где ћеш? - Љошка, страшно... Много страшно.
- Па ајде уђи. Шта се десило? - Помагај Љоша, помагај! - Уђи у кућу!
- Каћа... - Шта, Каћа? - Каћу су силовали. - Ко је то урадио? - Тај... проклети 'Бакалин'.
- Чуханов? - И са њим, два пријатеља.
- Види... још славе, музика... брига их, као да се ништа није десило... - Рекох, затвори врата!
- Где је Каћа? - Кући, купа се... - То је проблем.
- Какав проблем? - Доказ. Опраће га! Дај, Фјодотичу...
- Какав доказ? - За покретање случаја. Шта је? Не разумеш?
На експертизу треба одмах да оде. Да се документује...
... и ситуација би сасвим била другачија. - И шта ће да буде? Њима треба...
- Полако, разборито... Слушај ме пажљиво! - Добро.
Одмах се врати кући. Из куће нигде не излази, Каћу нигде не пуштај!
- О свему томе, седи и напиши пријаву. Разумеш? - Какву пријаву, Љошка? Једва жива остаде...
- Немојте тако, Иване Фјодоричу! - Гадови. Не само њу, и мене су силовали!
- Гадови... - Иди кући. Хајде, одмах.
Копилад...
- И шта? Идемо ли да се сукобимо са њима? Колико их је? - Тројица.
Још нешто. У случају икаквог отпора... лице... Не. Лице не дирај. Лисице, прво њих.
Неће ти више да малтретирају људе. Толико. Идемо.
Стани. Дођи овамо.
- Ту је? - А-ха.
Дај ми аутомат.
Ко је то?
Мамлазе, сву ми воду потроши? 7 дана како сам изашао из затвора а још не могу да се окупам.
Отварај, педеру!
- На под! - Шта је то...? - Само корак и остаћеш без 'бубуљице'.
- Шта хоћете? Из ког сте одељења? Хоћу да телефонирам. - Где, у УН?
- Телефон је мртав. - Хвала. - Адвокат ти не треба. - Треба... - Прапаршчек! - Да!
- Довуци адвоката! - Разумем! - Смири се. Прочитаћу ти твоја права.
Ушли смо по пријави да се у овом стану догодио злочин силовања, из члана КЗ 131 параграфа РФ.
Лишавање слободе до 10 година. Мали! Ја бих те кастрирао!
Жртва је спремна да сведочи. Поред тебе, ко је још учествовао? Ко је организатор?
- Ти си то био, да? - Зашто ја?
Баш си слаткоречив. Ако ниси ти, ко је? Онај тамо?
- Мислим да ми имамо... - Не треба да мислиш. И запамти...
Сарадња ти помаже на Суду. У реду поручниче, састави протокол добровољног признања!
- Потписани признаје насиље... - Не признајем. Ви сте ме натерали...
Друже капетане, посуда је разбијена, а у купатилу, ево, један доказ сам нашао.
А шта је то? Јел' то доказ? Доказ! Одмах потпиши признање!
- Нећу да потпишем никакво признање. - Шта? - Нећу да потпишем никакво признање.
- Поручниче, чули сте? Осумњичени пружа отпор. - Видим Капетане. Написаћу у извештају.
- Чуо си? Хоћеш да потпишеш? - Не! А и вама ћу доћи главе...
- Их, ђубре једно... - Доћиће вам главе... - Их, какав си сероња, као и сви они.
- Ти си тај манијак кога целе године ловим! Погледај кроз прозор, поручниче! - Зашто?
Пун је месец. Психотични тада нису под контролом.
- Јеси ли читао о манијаку, који је секао и јео женске груди? - Јесам. - Онда, пред тобом је!
Он једе женске груди! Ево има крви на бради! Види му браду! Сва је крвава!
- Нисам јој јео груди... - Ниси јео? - Да! - Само си јој лизао? - Да. - Лизао? - Да!
Пиши признање!
- И тако, један је све признао и потписао признање. А ти? - А, шта ја? - Признајеш?
Шта?
- Па, силовање. - Чуј капетане, појма немам о чему говориш?
- Чему то, капетане? - А шта то?
- Можемо да се договоримо. - Ах, ново-рус...
'Без договора, нема разговора.' Све се купује и све продаје. Ништа нема на вересију. Да?
- Шта њему? - Па он је главни. Организатор је, и главни силоватељ. Пиши, поручниче!
- Ништа о чему причаш, нисам био! - Тако ћу да те одрадим, смраду...
... и признаћеш и преузети на себе и убиство Принцезе Диане, разумеш? - Ништа не потписијем.
- Потписаћеш. - Не! - Да видимо. Степанов! - Да. - Овамо!
- Овога, притвори. - Разумем! - У криминално. 24 сата! Са олошом...
... и рећиће нам све своје прљавштине! Знаш ли шта тамо раде онима оптуженим за силовање?
Прво, посеру се на тебе, да би ти тело било меко и женствено...
... а онда, гузицу ти пусте у промет. За робијаше, то је просто поклон.
А ујутру, отићићеш у другу ћелију, и добићеш у буљу пар флаша вотке.
- Шта? Ви то озбиљно? - Главно да буде по закону, и у духу правде! Идем ја!
- Да видим како ти се друг, копрца у мрежи правосуђа. - Устај.
- Друже капетане! Друже капетане! - Слушам!
- Нисам сам у томе учествовао! - Ах! Решио си да говориш. - А-ха. - Добро.
- Написаћи твоје признање, уз признање осталих чланова банде...
- Каквој бре банди? Само смо се зезали, попили... - Девојку сте силовали?!
- Разумите... - Питао сам те, смраду, а ти не одговараш! Причај или си у ћорки за пола сата.
- Није санамером... - Кажи просто: "Урадио сам!" - Па, урадио сам!
- Сва тројица? - Да! - Ко је први?
- Схватите... - Поновићу питање: Ко је први? - Рекли су: "'Ајде ти!" - И ти, пође. - Пође.
Бедниче... сад си га најеб'о! Тачно, главни је! К'о локомотива. Колико си тежак?
- Шта? - Шта бре ти, шта? Колико имаш килограма? - 100 кг. - Јасно, црве!
- Замисли само тортуру и коју је на девојци скот извршио. - Било је брзо, само то...
- Каква си стока! Зар, Каћу? Пред очима ми је расла. - Чаршаф је пун крви!
- Као малу сам је на рукама носио. - Чија је то крв? Твоја? - Нисам гинеколог, капетане.
Платићеш, обећавам ти! Смраду дебели! Пиши његово признање!
Схватате ли, како је то чудна комбинација околности. Здраво.
- Студент? - Студент! - Шта студираш? - Студирам сруктурну лингвистику.
Све учимо помало, нешто и некако. Управо, друже капетане!
- Да погледам? - Све гледајте. - Видео! - Та касета није моја.
"Груби секс'... Интелигенција! Елита.
- Седи како приличи. - У ком смислу? - Седи како приличи!
- Да вам кажем нешто... - Шта да ми кажеш?
- Треба да сте информисани. Чињеница је да... - Чињеница је да су ти ортаци већ дали исказ.
Већ су потписали признање и из њега следи, да си главни насилник ти! Ти, Прљава битанго!
- Ти си девојку увукао си је у кућу и ти све си испланирао! - Зашто ја? - Друже капетане...
- Пријавићу вас због овог? - Слободно пријави. Писмено ћу ти потврдити.
- Па, шта се овде дешава? - Групно силовање. Хапсимо банду.
- Колико их је? - Тројица. - Ко су они? - Власник стана, Борис Чуханов...
... бизнисмен, има ланац пиљарница.
Млађи иследник Подберјозкин! Други је Игор Зваругин, студент, а трећи: Пашутин.
- Да се упознамо: Пашутин Николаи Петрович. - Капетан Косајев.
Знамо се, Николаи Петровичу. Лане сте ми писали пријаву због наводно лоших резултата.
- И шта, добили сте признање? - Да, тачно! Сатавили признање, а ухапшени су потписали.
- Паметно урашено. - Научио сам критику. А како сте ви сазнали. Случајно?
Комшије су позвале. Они знају мог кретена, и да стално прави глупости.
Пијанчење, силовање, угрожавање живота, подмићивање...
... сасвим уверени у своју недодирљивост. - Пазите се пазите, капетане. У реду...
- И шта радити? - Привећу их у територијалну станицу.
- А ако вас замолим да заборавите привођење? - Ако ми наредите, заборавићу привођење.
А ако вас једноставно замолим? Од вас зависи, капетане. Имате ли деце?
Да. Двоје. Девојчице, 8 година и 15.
- Друже капетане! Извините... Ово је испало много више. - Шта то?
- Кажу да се сваке среде случно догађа. - Шта значи: "случно догађа"?
Шта хоћете да кажете? Да сваке среде некога силују?
- Стално се догађа... - Говорите јасније!
Ухапшени Пашутин је признао, а комшије су потврдиле.
Средом им је 'женски дан'. Момци се обично сунчају, посматрају цуре и навлаче их...
... због сексуалног задовољства. - Доказ имате? - Да, тачно.
- Сведоке? - Наравно, друже капетане.
Устај!
Па, онда сине? Успео си да нађеш своју забаву?
- Та дромфуља... - Каћа дромфуља?
Заправо, суд то не дозвољава, друже пуковниче. Није добро за судски процес.
- Употреба силе ствара проблем. - Дајте ми га, капетане, ја ћу га казнити.
- Водите га... чим ми дате писмену изјаву. - Какву писмену изјаву?
"Ја, доле потписани изјављујем да преузимам ухапшеног силоватеља Пашутина" Датум и потпис.
Грешиш... грешиш, капетане.
- А ви? Не грешите? - Постараћу се, да ти то докажем. Постараћу се.
- Где да их водим? - Само не са њим, молим вас! Убиће ме.
Да сам сигуран у то, лично бих те одвео родитељима.
- И где? - У станицу! У ћелију! - Капетане, да проследимо пријаву?
Да, иако ће за пола сата, да изађу одатле... У ћелију.
Каћа!
Остави ме.
Добро јутро.
Каћа! Чај ће се охладити.
Не могу. И себи изгледам одбојно у огледалу.
Знаш чега сам се сетио? Код нас, на трећем спрату...
... живи докторка. Попричај са њом. Може ти помоћи.
Не могу. Требала бих све да јој кажем.
- Ја не треба ништа да кажем. И тако већ цео крај зна. - Цео крај зна?
- Па, милиција је дошла. - Деда, сада ни на улицу нећу моћи да изађем? - А зашто?
- Сви ће да упиру прстом у мене. - Нека упиру! Крви ћу им се напити!
- И како је? - Не брите, Иване Тодоровичу, није тако лоше.
- Дакле ја грешим? - А шта сте мислили? У таквој ситуацији никада није добро.
- Сада девојка није баш при себи. - Ох, Боже, Боже мој... Боже мој...
Нека остане код куће. Време лечи, а главно је, да проба све да заборави.
А знате, она не излази из купатила. И мислим се... Да не науди себи?
- Не, ништа тако нисам приметила. - Нисте? - Она се држи поприлично. - Хвала Богу.
Да... Она је сада у сред испитног рока.
- Позовите Академију и реците, да је болесна. Даћу јој оправдање. - Добро.
Иване Тодоричу, не убијајте се тако. За толику бригу нема разлога, верујте. Биће све у реду.
- Слушате ли ме? - Слушам, слушам. - Слушате?!
- А шта она воли да једе? - Све. - Онда, дајте јој здраву храну.
Хвала вам.
Фјодоричу, полуфинале почиње! Како си ти?
Да... жалосно је то.
А ви, јесте ли чули? Пустили су их...
Да! Ах, то си ти... Одакле? Баш те добро чујем.
Нормално живим. Мој глас, к'о глас... Нормалан глас.
Катарина? А, где би била? На Академији.
Шта? Зар си заборавио колика ти је кћерка?
Када дођеш, разговараћемо. Здраво!
Јел' може? Мати ти је звала, из Турске. Ускоро долази. Донеће ти капут.
Која ти је величина? - Не сећам се.
Има још нешто. Обавештење је дошло.
Истражитељи су те звали.
- Треба да идеш, Каћа. - А чему?
- Па, треба да кажеш то што су ти урадили. - Ма, пусти... - Не, нећу да пустим!
- Нећу да пустим! Само је затвор за такве свиње! - Деда! Не могу...
- Де-де, шта ти је? Шта ти је душо? Све ће бити добро, видећеш. - Не, добро никада неће бити.
Биће... реч ти дајем.
Чекају вас, уђите.
- Јел' слободно? - Чекаћу те овде.
- Дођосте, најзад. А ја мислио да сте решили да одустанете. - Одустанем, од чега?
Уобичајено је захтевати миран договор, нпр. Но добро, да видимо шта се са вама дешава.
Са мном се ништа не дешава.
Значи, кажете да није било силовања? Па, како се то десило?
- Све сам написала. - И милиција је свашта написала и имам осећај, све са намером.
- Али, нисам био присутан, код самог акта силовања. - Вама је то смешно?
Наравно, не! Ако сам рекао нешто непријатно, молим вас опростите.
Ја хоћу само тачне детаље. Да ли се...
... ви, са Вадимом Паашутином одавно познајете?
- Да, ишли смо заједно у школу. - Дружили сте се?
Не. Можда смо једном, два пута разговарали у школи.
Разговор руку даје. А онда следи силовање.
- Могу ли ићи?
Бежите, напрасно? Не желим да вас повредим.
Али, схватите, карактер нашег посла је да се срећемо са најгорим стварима у људском животу.
Ма, седите, седите, седите...
А другу двојицу... Зваригина и Чуханова, да ли сте познавали?
Зваригин је често био у нашем дворишту. Долазио је код Чуханова.
Тај Зваригин је симпатичан. Лепушкаст. Спортиста. Љубимац девојака.
- Је ли вас он наговорио да дођете у стан? - Да, он и Пашутин. - Да, он...
Мишљење факултета о Зваригину, уопште није лоше.
А зашто није? Вероватно да тамо није никога силовао.
Прави одговор.
Истражитељ Севељов. Слушам.
Ах... ти си. Не, не могу, данас није дошао. Слободан дан.
- А Чуханов Бориса, одавно знате? - Да.
- Година? 10 год., 20...? - Ја немам 20. - 10 година имате? - 10, јесте.
- И, колико година знате Чуханова? - Од како се уселио у стан.
- Има већ некога. - Значи, познајете Чуханова годину. - Нисмо пријатељи.
Сапригина, сачекај мало!
- Матори, оћеш да те намиришем? - Глупост.
И питаћу вас још нешто. Колико сте често били у стану, где су вас силовали?
- Никада пре нисам била раније! - Али, тада сте били, и пили сте. И ту је тачно написано...
... да сте отишли тамо сами, под руку са Зваригином, заједно смејући се...
... Као да знате шта вас тамо чека. - Јесте да сам ишла? Али реците, чему сам се то надала?
Одговор је: Може бити да сте хтели на брзину да зарадите новац.
А можда, да вам се свиђао стан и желели да живите у њему...
... и смислили сте план, како да до тога дођете, и да вас ожени.
Ви мислите да бих се удала за онога што ми је урадио ту грозоту?
Не, нисам тако рекао. Али да видимо следеће.
- Зашто сте уништили све трагове? - Нисам знала шта да радим.
- Зашто нисте отишли код доктора? - Нисам знала да морам!
Без обзира на ваше емоције, ваш случај проследити не могу.
Ђубре.
Ја ћу правду да нађем! Ма које су то битанге...
Деда, слушај... А можда сам и хтела на брзину да зарадим...
... или Чуханов стан да добијем. Шалим се, деда, шалим се.
Пу, Господе...
Их, бре... Каћа слушај. На обали Мајамиа, то је Америчка туристичка дестинација... Мајами...
... 5.000 посетилаца је из Русије.
А одакле они тамо? У Мајамиу?
Лопвчине...
- Што ту стојиш, матори? - Да те запамтим.
Са жаљењем, докази који су прикупљени о нарушавању, јавном нарушавању норми...
... као такви, не могу бити искоришћени.
Ово је јасно. "... стога, у одсуству доказа тога, случај о злочину остаје затворен."
Ја се са тим потпуно саглашавам, и све је у оквиру закона.
А вама поручујем, да је нужно боље васпитавати ваше дете, тј. унуку.
- Имате ли питања? - Имам једно.
- Чему се ви надате? - Не разумем. - Разумећеш!
- Доћи ће време, да ћеш да разумеш. Усранко... - Шта?
- То што си чуо! - Да се губиш одавде! И овде више да не крочиш!
Ој-ој-ој, види како диже глас. Поносан, газдује, важан... Тако си професионалан....
Рано верујеш у своју победу, рано. Платићеш све, све ћеш платити, налицкани...
Оптужујеш ме деда, али код мене се све снима.. свака твоја реч.
Да, тачно, и добро. Преслушавај то ноћу и Бићеш паметнији.
Мада, то теби никако неће ући у главу.
Усранко!
- Здраво! - Здраво! - Прођите!
Да... Уживаш... Па кажи ми... Како иде посао?
Држава новца нема, а још банке гради.
Деда Вања, да попијеш чај?
- Захваљујем. - Чај, молим вас!
Ох, шта је то? Видите ко долази и одлази?
Зашто си дошао?
Схвати, потребно ми је 5.000 долара.
- Не схватам, деда. - Шта не разумеш? Рекао сам: Треба ми је 5.000 долара!
Хоћеш негде да путујеш?
Нешто слично.
- Лепо место, али пут је... - Е, ту сам се родио.
- Разумем, деда Вања, али то вреди 300, највише 500. - А ја продајем за 5.000 $.
Кућа није битна, може се срушити. Али, тамо ће ићи пут, ти то знаш... Знаш ли?
- Да, деда Вања, озбиљан је овај посао. - Купујеш или не? - Када ти треба новац?
Сутра.
- Здраво, Фјодоричу! - Здраво, Сура! - Шта је ново? - Ништа.
- Где тераш ово? - У Турску. Превоз отпада. - Ааа... - Како унука? - Хвала, добро.
- Деда, јеси ли то ти? - Ја, Кати,не бој се. - Тако сам се забринула.
- А, био на селу. Да видим шта има... - Знаш ли шта се десило? - Реци, шта се десило.
Он је дошао.
- А ко то? - Пуковник. - Због чега? - Новац је донео.
- Какав новац? - Много новца. - И шта? Прихватила си?
Нисам знала да је новац. Отворила сам врата, а он стоји без униформе.
Рекао је: "Опростите Каћа, јел могу..." Ја сам стајала, а он је гурнуо и ушао.
У лице си му требала бацити новац! Глупачо! Што му у лице ниси бацила?! У лице !!
На !! Задржи га !!
- То је лоше што си урадио, старче. - Још ништа нисам урадио. - Али, намераваш? - Намеравам!
У здравље!
Тета Масха Артимова је долазила. Оставила је кључеве.
- Где је то она отишла? - У село. Замолила је да јој препазиш птицу.
- Јел' дуго? - Рекла је, три недеље.
- И шта сад? Тамо сви знају. - Где тамо?
Тамо... На врху...
- Сачекај ме, на тренутак. - Деада, охладиће се!
- Здраво, Иване Тедоровичу! - Здраво.
Ох! Папагајче...! Папагајче, не сећаш ме се?
Папагајче...
Никоме не отварај! Чујеш ли?
Деда, што се нормално не обучеш за Молскву! К'о железничар си. Бесплатно ће да те превезу.
Шта то превозе, бесплатно?
Одох!
- А грабуље, чему ће ти? - Ко много пита... много зна.
Деда, шта си наумио? Променио си се, али не знам на коју страну?
На праву, Катyа, праву...
Тешко је своје године мењати.
- Деда! У Москву идеш да се жалиш? - Да се жалим...
- И шта? Недостаје ти нешто? - Гас. - Шта? - Гас!
Ти ћале, изабери. Као ветерану, даћу ти екстра попуст.
- Свуда је псета.
А ти би, Шта? Пушку, можда?
'Гаувиц'...
Можда... репетирка.
Ти ћеш убица да постанеш, или шта? Или већ јеси, матори.
Уста затвори. Мува ће ти улетети.
Ето, види шта телевизија од људи ради.
- Ћале, јеси ли се ти за оружје распитивао? - Ти се распитујеш. Ја се интересујем.
Па, 'ајмо...
'Ајмо.
- И само да те обавестим... Новац није код мене. - А где је?
Адресу, да ти запишем? Или ћеш да запамтиш?
- Овде? - А-ха. - Шта желиш, ћале.
Поздрављам.
- Каква ти, ћале, пуца треба? - Пуца треба вама младима, а мени треба репетирка.
На нашем језику, тако се не назива пуца. И звучи застарело. Чујеш како звучи?
- Хаве yоу хеард анy? - И хад то бе луцкy.
Звучи суво и оштро у устима, и зато је, пуца.
- Значи, мени треба пуца? Не мислим тако. - А зашто?
- У лов идем... - А оптика? - Није згодно, не исплати се.
- Лепо! А како то знате која је роба добра? - Телевизор гледам. - Гледате, добро!
- И пуњење хоћете? - Шта је то? Патроне? - Брзо учи, да?
- Требаће ми пуњења... око 20. - Што тако много? - Да гађам у мету.
Професионална роба. То много кошта.
- Да... - А закон и власт?
А где си ти видео закон? Само седе у кабинетима, а кабинети су им пуни.
А ти, новац пробај да им даш, колико за репетирку дајеш. Новац све купује.
'Ајде већ, хоћу да купим.
- Сада, ћале, извини, морам да ти вежем очи. У реду? - Напред. - Онда, добро.
- Стигли смо? - Да, само право.
Та је уобичајена. Такав калибар ти не би одговарао.
- А ова? - То је добра справа. СВУ, добра пушка.
- Са пригушивачем? - Не, ћале, са заштитником пламена.
Онда, не, момак. Треба ми са пригушивачем.
- Па, где си бре ти пошао? - Па, добро. Има једна специјална.
- Али због те, ниси дошао. - Па, покажи је! - Сура, донеси!
- Али, неће ти бити терет на џепу, не теби, као ветерану. - И као учеснику великог рата.
- Ој-ој... А, јел' с' пригушивачем? - С' пригушивачем
- А процењена удаљеност? - За децу! Ако не пијеш погодићеш шибицу са 300 метара.
- Спреман си? - А-ха...
Не, ћале, не иде тако. Слушај, помери палац и полако повлачи ороз јагодицом.
- Тако? - Добро. Врхом не целим. Не диши док повлачиш.
- Онда ловиш тренутак, између два откуцаја срца. Спреман? - Спреман...
'Ајде.
- Ти си за снајпер, ћале. - У јебем ти, к'о воросиловски стрелац да је...
- Какве патроне хоћеш? - А какве имаш? - Обичне, за животиње... - Пола, пола.
- А кажеш да ђтету да правиш нећеш. - Предомислио сам се. - Колико комада.
- Дај ми по десет. - За резерву? - Живот сам сачувао због резерве. Мало од свега...
... шибице, керозин, хлеб, со... и сада ето, и до патрона сам дошао. Господе...
- Здраво, Ванyа. - Здраво.
- Хеј, има ли некога?!! - Деда! - Ех ти, душо моја?
- Здраво. - Ћале!
Ех, какав је капут... Права Снежана.
- Давид. - Здраво. - Де, тата, де, де... Хајде, опусти се.
- Уми се. - Добро. - 'Ајмо, Каћа, 'ајмо, 'ајмо... е, тако, пошли смо.
Заборавићеш Каћа, заборавити... Заборавити к'о да никада није било.
Ево... Знаш, када бих ја... Давиде, затвори уши!
Када бих се сећала свих насилника у свом животу, укључујући и твог оца...
- Мајка не могу бити. - Мушкарце би требало уштројити ако силују жену, без обзира ко да је.
А недавно, када је новац говорио у Варшави, ти си побегао. Боље ћути!
- Идем са дедом да попричам. - Мишкарац је увек крив. У реду, у реду...
- Знаш... шта ми је на срцу? - Шта?
Што си тако јефтино, своју кућу продао?
- Хајде... де, хајде да наздравимо. - Па, хајде, кћери, хајде...
Тата...
... знаш... новац ми је јако потребан. Код нас, улагање у инвестиције је добро.
Треба да буде замењен... Давид, ускоро ће отићи.
- А он, шта је? - Па... - Следећи муж?
- Треба да је у вртићу? - Не, тата, не, не... - Како увек децу изабереш?
Ако нема ничега тамо у 'планинама', зашто ти треба? Зашто?
Ма, тата, не... како да не...
Неко треба да га вуче. Онај је био прави, не само пијано копиле, опрости Господе...
Тата, неопходан ми је новац, тата...
- Немам више новац! - Како то, како? За кућу на селу, по закону, део и мени припада.
- По закону? - Да. - Немам више новац! Страћио сам га.
- То није могуће. Шта, коцкате се? На стрптиз идете? Толики новац... - Слушај ти...
... смрдљиви гребатору! - Немој тата, немој... - Умукни!
Давид ти се не мешај. Он је стар, и другачије размишља. Иди одавде, иди, иди... хајде...
- Неспособни! - Де, тата, шта још? Немој бре, немој...
Твоја јадна ћерка је једва жива остала. А теби је само новац важан... и мушкарци!
Никада пре ниси била таква. Оља...
Од тебе...
... Каћа је много више заслужила. - И вратио си новац од пуковника.
- Од каквог пуковника? - Од Пашутина.
Због синовог злочина.
- Еј! е-е-еј... Шта, шта, шта то радиш? - Мааарш !!
- Напоље! - Тата, тата! Ма, престани, тата!
Черка?!
- Деда, па шта ти је? - Ништа, ништа...
Зашто од мене стално кријеш ствари?
Ох! Не бој се, нећу умрети.
Сада не смем да умрем.
- Поздрав, Фјодоричу! - Поздрав. - Здраво, Фјодоричу!
- Еј, Фјодоричу, здраво Фјодоричу. Седи. - Изгледаш свеже, Сзлавка? - Седи...
Фјодоричу, када ћеш се главном спорту вратити?
- Каквом то најбољем спорту? Ја сам болестан. - И болестан, тренер би могао да будеш.
Среда... Мамлази стижу! Пију, разголићују, развлаче...
- Развукли су се, одавно. - Риба разна, баш није заразна !!
- Ловац и коњ заједно, велике су вође. - Ма да, у Африци су вође. Шах!
- Шта саветујеш, Фјодоричу?
Од шаха се не умире. Мрдни краља.
Овамо!
Брже!
- Шта се десило? - Глупост нека. Изгледа да ми је шампањац експлодирао.
- Шта? Је ли му јајца разбило? - Ма, дај... А што не може бити? Што не може бити?
- Деда, шта је са тобом? - Заморио сам се.
- А каква је то бука на улици? - Нешто се десило. Данас сви заборављају све.
Рат... то сада не разумем... ко са ким ратује.
Због кога су хитну звали? - Због студента. - Ког?
Тамо неког.
- Зваригина? - Не знам им ја презимена, нити хоћу да знам.
- Шта сте пили? - То нас питаш? - То питам: шта сте пили?!
- Шампањац. - И шта? Експлодирао је? - Да.
- Где је он седео? - Ту.
- Оружје, јел' се чуло? - Одакле сад оружје? - Ни граната, ни петарда. - Не.
- А ово? Можда је имао нешто у џепу? - Не. Био је у гаћама.
- Да, био је. Зваргин је био у гаћама. Што ме тако гледаш? - Ја хоћу да схватим...
... шта се овде десило?!!
- МОже бити да је овде било и странаца? - Не. - А девице. Какве, девице?
- Данас је среда. - Ма, мајке ми Божије, не интересују ме.
Па, пријатељу вашем се не може помоћи. Он је кастриран.
Али, да бих спапсао вас, морам да схватим шта се десило.
- Спасао? - Од чега? - Е, то и покушавам да сазнам.
- Ко је то? - Не знам. - Некога чекате? - Не. Сад ћу да видим... - Седи !!
Ја сам Воте.
- Свиђам ти се? - Веома. Уђите. Одавно вас чекају.
- А куда журиш, "млади" човече? - Тамо ће ти и без мене посла бити.
- Здраво, Фјодоричу! - Здраво, здраво... - Чуј, добио сам идеју.
- Саставићу писмо главном Тужиоцу. - Шта?! - Ићићу да се обратим Главном Тужиоцу!
- А... 'Ајде, 'ајде, хвала ти за труд... - А где си ти био?
- Кад год сам те тражио, ниси ту. - Путешествујем.
И у Америци, кажу, они најстарији само путују.
Гаде...
И, прочитао си! Питања, имаш?
Не. Све је изложено веома граматички.
Каћа је и запете написала како треба. Граматички се баш потрудила...
Појаснићу ти, јер си ти глуп и јадан. Експерт је утврдио да је то био метак.
Схваташ? Метак. Тај који је откинуо јајца твом пријатељу.
- Тако, коначно схваташ. Имали сте оружје? - Већ сам ти одговорио на то питање.
Ако ми не верујеш, можеш да отвориш истрагу.
Пусти своје костоломце, да ми изнуде признање.
- Напишу признање и пусте пса да те прати. - Излази напоље. - Шта?
Био је момак...
Па, такав је наш живот.
- Види, види! - Шта? - Да, права су. - О-хо-хо!
- Да... - То зато, што је 'ново-Рус'.
- Проблем? - Само гледам ваш ауто. - Ти бедниче да знаш, све сам ново купио.
- Чуј дечко! Дај ми круг, а? А да ти оперем мотор? - Опери себе, матори.
Тако су добра кола на путу зауставили, а она, пуна оружја.
Што не паркира где треба. Тамо нема станова. Не све да нас угрожава.
Пусти сад кола, у пизду материну!
- Шта се десило? - Јел' ти знаш шта се десило? Можда су бомбу подметнули? - Ма каква бомба?!
Мељете, само мељете.
- Деда, јеси ли кући? Замисли шта се у дворишту десило! - А шта се десило?
- Ти ниси чуо? - Не. - У купатилу си дан преседео?
Такоће сав живот мимо тебе да прође.
Шта сте пронашли у вези кола?
- Здраво друшкане. И како му је? - Мало је горео. Али се дозвао памети.
- Који део тела му је настрадао? - Леђа, задњица... - Јајца.
- Баш ми је пријатно кад тако говориш. - Хоћеш ли да ти кажем тајну? - Де!
- Ти си следећи. - Не разумем. - Све ти разумеш.
Све ти разумеш. Па, драги мој, у вашем кругу појавио се још један добитник...
... и надајмо се да ћеш имати среће. - А ако немам среће? - Сахрањен си.
- Не мислиш да је то случајно? - Два пута је метак погодио циљ.
- А шта каже Игор? - Можеш прочитати закључак експерта.
Али ти ништа не разумеш, због ограничене менталне способности.
- Тамо је јасно речено: метак. Метак! - И због чега све ово?
- Упуцава вас неко, једног по једног. - Ко? - Па, ти седи и размисли.
Сети се жртава, и ко су им рођаци. Можда ћеш сазнати ко је тако добар стрелац.
Клинац! Правилно, сакриј се. Сад му је баш тешко да те упуца.
Да ли ће коначно да пуца у прозор? Е, он неће путацти у прозор.
Како сам видео, зна да користи ситуације. Интересантно је, што те је оставио за крај.
- Који је дан данас? - Среда. - И прошли се пут десило у среду... И данас је среда.
И сво то кажњавање, само што смо се у средом мало зезали.
Двоје су већ најебали због тог зезања. Добро су најебали, и у души!
А ти си, изгледа ми, отављен за закуску... за десерт.
- Шта да радим? - Да бежиш, бежиш, и да се не окрећеш.
- Хвала, тата. - Ох, Боже, сада ме и 'тата' зовеш, али следеће среде маму да не зовеш.
- А зашто да је не зовем?
Адвоката зови, доктора, медицинску сестру, кога год, само не мајку.
Курве позови, уличарке, уличарке су ти друштво на месту, скоро као род.
- Деда је кући? - Не. - Па добро, доћићу касније. - Ма дај, уђите!
- Па, како си? Добро изгледаш. - Хвала.
- Па где је он? На путу? - У продавницу је отишао. - Значи скоро ће доћи. Јасно...
- Што ти сат брзо рази? - Не штедимо. - А ово, није ваше? - Тета Маше је.
- Које тета Маше? - Из зграде 14. - Артемовна? - А-ха. - А где је она?
- У село је отишла. Кључеве увек оставља нама. - Ускоро се враћа?
- Рекла је, за три недеље. - Јасно. Дај ми воде да попијем!
- Отаните. - Треба већ да кренем.
Хвала, и чувај се.
Занимљиво, занимљиво... Стари је и кућу продао. Занимљиво...
Говорим ја, свако приступање злочину има свој финансијски след.
Иване Ивановичу, можеш ли ми послати двојицу твојих? Поузданихс.
- Никакав проблем. За 45 мин. су код вас. - Добро.
- Власник ће се опирати? - Власник је старац. - Пензионери су мало нервозни - И то је случај?
- Шта тражимо? Лову, оружје, документа, наркотике? - Па, нађемо ли то, бунити се нећу.
Заправо, највише ме интересује оружје. Патроне, чауре... и репетирка, са добром опремом.
Устаните, молим вас.
Деда, а шта они траже?
Савест... Савест они траже.
А шта је ово? А? Шта је ово?
- Парче папира. - Није то парче папира. Лист је из календара. Нашао сам га у канти за ђубре.
- Па, шта? - Па који је то знак?
- Крст. - Шта он означава? - Означава, крст.
Геније...
- Милиција! Упали су ми у стан! Овде су тројица... - Шта то себи дозвољавате?
- Шта ви себи дозвољавате, г. пуковниче? - Пази стари, не прави грешку!
Не правим грешку.
Спокојно, људи.
Нека... ја ћу да отворим.
Иван Фјодор... може?
- Здраво Иване. - Опростите, ко сте ви?
- Артомова, Мариа. - А он, шта ће вам? - Кључеви ми требају. - Какви кључеви?
- Од стан. - Од каквог стана? - Од мог стана. Оставила сам му.
- Где су кључеви?
- Који? - Од жениног стана.
- Друже пуковниче, можда су ови. Гђо, то су ваши кључеви? - Да, моји.
Замном, момци. И ви грађанине, такође.
Еј, гледај тамо... Шта раде овде?
Ох, што овуда? Овим путем је ближе. Извините.
Идемо другим путем.
- Шта се десило, знаш? - Ја идем да видим.
Хајде, старче!
Идеални сектор, за ватру.
- Чисто. - Добро сте погледали? - Ништа нисмо пропустили, друже пуковниче.
То си ти. Знам да си то ти.
Ево шта ћу ти рећи, народним језиком!
- Кунем ти се, ако се Вадиму нешто деси... - Касно. - Шта, касно?
Касно си се сетио. Већ се десило.
Шта? Шта си рекао?
Шта си рекао?!!!
За њим!
Коначно се десило...
Стао сам насилнику на пут, и са њим сам завршио.
- Ма шта се са вама дешава? - И ја бих то хтео да знам.
Откуд ја знам!
Вадим! Вадим! Сине мој! Вадим! Вадим!
Друже пуковниче, шта радите, друже пуковниче?!
Полако... полако, полако, полако...
Е, тако...
Брзо, имамо рањавање. Поље слободе 12, стан 4.
А, да... и психијатра позвати. како изгледа, можда је одлепио.
Фјодоричу! Дођи.
- Код тебе? - Код мене, код мене...
- Па...? - Није добро, Иване Фјодоричу. - Шта није добро?
Није добро свој 'инструмент' разбацивати.
А шта ће теби, 'инструмент'?
- На селу би ти било боље, зар не? - Тамо више ничега нема.
Толки живот ми је нажалост прошао. Није џабе инструмент.
Никако није. И сам видиш.
Готово је, Иване Фјодоричу. Суд је донесен и не подлеже жалби. Конфискујем власништво.
Слободан си!
- А како да живим? - Слободан си.
Хвала, Аљошка.
- Фјодоричу! Тебе су пуустили? - Није ме нико ни држао.
- Фјодоричу, дај да те пољубим. - Еј, бре, шта ти је?!!
- Фјодоричу, прави си мужјак. Дај другу руку. - Господе, шта ти је? Нападаш ме на сред улице.
- И сада.... - Слава...
----- К Р А Ј ----- (Превод: ПОПеску)